Activitat+Transversal

 TEMA:  El món emocional a través del futbol. Hem escollit aquest tema ja que engloba l’assignatura de cos i moviment al ser un esport. Grups i emocions ja que l’equip juga en grup i, els espectadors juntament amb les jugadores ens mostraran les emocions.  MISSATGE:  Passa la pilota, xuta i gol!  Volem mostrar les emocions a través d'un esport com el futbol. Gravant els entrenaments reflectirem l'esforç, i gravant els partits mostrarem la tensió que hi ha a l'ambient, l'alegria i la tristor. Per un altre costat, volem demostrar que el treball en equip, la cooperació entre els membres i la dinàmica de grups, és fonamental per tal d'aconseguir allò que es proposa.

ARGUMENT: Era un matí ennuvolat, d'aquells que no et conviden a sortir de casa però havia de jugar aquell partit tan esperat. V am sortir del camp esperançades, però sabíem que res funcionaria. No funcionaria per nosaltres. Quan sortim al camp ens oblidem que som un equip. Només pensem en destacar de forma individual, no estem cohesionades, i ho notem. Ens obliden de la importància que té el treball en equip, de passar-nos la pilota, però tot i així no fem res per canviar-ho. Aquell dia res va funcionar tal i com ens vam imaginar al trepitjar el camp.  El resultat que vam obtenir en el partit ens ha fet pensar que no podem continuar així. Hem de trobar una solució. Hem de cooperar entre nosaltres, ajudar-nos, no jugar individualment sinó dinamitzar el grup, motivar-nos per tal d’aconseguir el nostre objectiu. Ara el nostre entrenador, durant l'entrenament, ens fa fer activitats grupals per agafar confiança entre nosaltres.

El diumenge de la setmana següent el sol brillava donant-li un color més bonic a la gespa. Tot semblava diferent. Avui anava amb ganes de jugar i les meves companyes també. En el fons sabia que avui seria un dia diferent. Tant si guanyàvem com si perdíem ens teníem les unes a les altres. Vam sortir al camp, els espectadors ens van rebre amb efusivitat, potser sempre era així però mai ho vaig agrair tant, m'agradava sentir el calor dels nostres seguidors, saber que estaven allà ens donava forces i això volia dir que continuaven creient en nosaltres. L’àrbitre va xiular l’inici del partit, no semblàvem nosaltres, definitivament érem un equip. Estàvem més unides que mai. No volíem defraudar a les persones que ens havien anat a veure i encara menys al nostre entrenador. Teníem una gran responsabilitat i els nervis no es podien evitar. Poc a poc la nostra nerviositat va anar marxant, el partit anava bé. Tot funcionava, fins que va passar la pilota, va xutar i marcà gol. Quan l’àrbitre va marcar el final del partit es van escoltar molts aplaudiments i persones cridant al nostre equip. Va ser molt reconfortant i, ens vam adonar de la importància de jugar unides.